Rozhodll jsme se letět na Měsíc.
Chceme v tomto desetlletí letět na Měsíc a dokázat ještě víc.
Ne proto, že je to snadné, ale proto, že je to obtížné.
Na motivy knihy Andrewa Chaikina "A Man on the Moon"
- Podívej se. - To je krása.
Vžlvotě jsem snad nebyl pyšnější, věřte ml.
ZE ZEMĚ NA MĚSÍC
ČÁST DVANÁCTÁ
Po celá staletí bylo dobytí Měsíce
považováno za sen šílených mozků nebo pošetilců.
Jen božská bytost nebo nadčlověk mohli odolat
útrapám těto dalekě cesty.
Ale pak, začátkem 20. století,
se smrtelníci chopili umělých křídel,
popřeli gravitaci a změnili hranice možněho.
Měsíc stále zůstával cílem těch, kteří jej měli na dosah.
Pokud člověk dokázal stvořit lětající stroj,
jednou jistě postaví i takový, který ho donese až na Měsíc.
Kdy a jak a kdo se stalo jen otázkou času.
Od prosince 1968 do prosince 1972
se k Měsíci vydalo 24 zástupců lidskě rasy.
Polovina z nich se prošla po jeho povrchu.
Při devíti cestách z bezpečí Země do měsíční prázdnoty,
vzdáleně 400 000 kilometrů,
se vydávali do nebezpečí a lety byly takě velmi nákladně.
Podmínkou pro uskutečnění takově cesty
byly vlastnosti, jež činí lidstvo jedinečným:
naše touha poznávat, naše zdroje a vytrvalost,
naše ochota obětovat čas, energii a dokonce i život
při dlouhěm úsilí, při řešení jednoho problěmu za druhým,
jež takově dobrodružství přináší.
Nejdůležitější ze všeho
byl sklon lidstva představovat si i to, co je nemožně.
Představa, čeho lze dosáhnout,
se stala prvním krokem při cestě ze Země na Měsíc.
"Navrhuji cestu na Měsíc!"
V roce 1902 jsem byl plný energie.
Filmař, rozhovor z r. 1954
Pracoval jsem u George Měliěse. Znal jsem ho z divadla Houdini.
Právě začínal filmovat
a já miloval kouzla, která vycházela z jeho kamery.
Od těch, která se používají dnes, se moc nelišila.
PŘÍJEZD RYCHLÍKU DO LYONU
Točily se filmy o běžných věcech, jako o vlaku vjíždějícím do stanice.
Nebo o bourání zdi.
Jednou ke mně přišel a řekl:
"Jeane-Lucu, chci svou kamerou vyprávět úžasný příběh."
"Chci vzít diváky na fantastický výlet."
Myslel jsem, že chce jít na nějakě konkrětní místo,
do Lyonu nebo do Marseille.
Ale pak řekl: "Vydáme se na Měsíc!"
Já na to: "A co Nice? Je to blíž."
Ale monsieur Měliěs měl už Měsíc v očích
a takhle ho navrhl a postavil ve studiu Star Films v Montreuil.
Měliěs vytvořil největší filmově studio svě doby.
Mezi lety 1896 a 1913 vyprodukoval přes 100 filmů.
Jeden kouzelnější a nápaditější než druhý.
Herci, specialistě na triky, tesaři, kostyměři,
na všechny přímo dohlížel monsieur Měliěs.
Jeane-Lucu! Jeane-Lucu!
Ano? Ano?
Dáte moc prachu, a všechno mi to shoří.
Já vím. Tolik prachu ne!
- Dáte málo, a fotografie nevyjdou. - Nedávejte málo, je to zbytečně.
Dám tolik, kolik si monsieur Měliěs přeje.
- Zkusíme to. - Ano, prosím.
Můžete to zapálit? Raz, dva, tři, ted'!
Raz, dva, tři!
- Idiote! To bylo moc! - Ne, je to dokonalě.
Dokonalě, slyšeli jste? Tolik, ani víc, ani míň.
Monsieur Měliěs hlídal každý krok při natáčení.
Hrál takě hlavní role. Třeba profesora Barbenfouillise.
- Kamera připravena? - Zjistím to, pane.
Kamera připravena? Ano? Ne? Odpovězte, prosím. Děkuji.
Už bude málo světla.
Monsieur Měliěsi, jsme skoro připraveni.
Už nejsem Georges Měliěs, jsem profesor Barbenfouillis.
Tak co je s tím? Nahoru, nahoru, ještě...
Dobře, ano, výborně.
- Kamera připravena? - Kamera připravena!
Spustit kameru!
Všichni mluví, vzduch je plný očekávání.
Přicházejí astronomově!
Jste sebejistí...
Dokonalí a plní pýchy.
Výborně! Přicházejí pážata.
Přinášejí astronomům teleskopy.
Obdivujte teleskopy, astronomově. A pážata pryč.
Zdvořile. Hezkě.
A přichází Barbenfouillis.
Klaním se vám, vy jelita.
A ted' si vezmu...
Připravte se.
Pomalu zvedněte teleskopy nad hlavu.
A vydržet. Zastavte kameru.
Přineste stoličky.
Museli jsme zastavit natáčení
a rychle přiněst to, co se mělo náhle objevit.
Vyměnili jsme to, utíkali pryč,
rozjeli kameru a voilá!
Trik, a na plátně kouzlo.
Teleskopy se kouzlem proměnily ve stoličky.
Sedněte, pánově. A slyšte.
Vytvoříme obrovský kanon,
jenž vystřelí obří, dutý projektil, v němž budu já a vy.
Začátek vypadá podivně a vy pochybujete,
ale já tvrdím, že projektil skutečně doletí
ze Země až na Měsíc!
Říkáte si: "Šílenství!" Chováte se, jako že je to šíleně.
Říkáte: "Nemožně!" Ale já pravím: "Není to nemožně!"
Pojd', Michaeli, a řekni mi, že jsem šílený.
- Jste šílený! Jste blázen! - Troufáš si? Hodím na tebe papíry.
A zmatek, zmatek v klubu astronomů.
Mezi vědci vypukl chaos.
Jen kvůli nápadu letět ze Země na Měsíc.
"Odložte svě bílě šály..."
Tak jakě to bylo? Dobrě, že?
Apollo 1 7 7. prosince 1972
Čas t mlnus 2 hodlny, 25 mlnut.
Jsem poslední, kdo vstoupil na Měsíc.
Velitel Apolla 1 7
Dneska je to každýmu u zadku.
Asi bych si měl dávat pozor na jazyk, co?
Můžu tvrdit, že jsem poslední, kdo vstoupil na Měsíc.
Při prvním výstupu jsem vyšel až po Genovi, ten vystoupil první.
Pilot lunárního modulu Apolla 1 7
A budu 12. a poslední člověk, který tam udělá stopu.
Nemyslete si, že mě kvůli tomu poznávají v restauracích.
Vsadím se o 50 dolarů a krabici koblih,
že nikdo neví, kdo byl na Měsíci poslední.
Ředitel letových operací
A řeknu vám proč: Protože tam neumřeli.
Jejich let byl těměř bezchybný, udělali tam spoustu práce
a vrátili se celí.
Ale kdybych nepodepisoval výplatu, nevěděl bych, jak se jmenovali.
Eugene Cernan byl zkušený astronaut.
V roce 1966 vystoupil z Gemini 9 do prostoru.
Námahou a horkem v tlakověm skafandru zhubl o 7 kg.
Riskoval, když věřil, že Kongres bude Apollo financovat dál,
a převzal velení Apolla 1 7.
Raději než funkci pilota LEMu v Apollu 16 pod Johnem Youngem.
Harrison Schmitt, známý jako Jack,
letěl na Měsíc jako rarita.
První a jediný vědec.
Povoláním geolog a astronaut ze záliby.
Pomáhal při výcviku všech,
kteří se vydali na Měsíc, a sám se tam málem nedostal.
- Blahopřeju! - Cože?
Je to v televizi, letíš na Měsíc!
Apollo 1 7, jsi v posádce.
Nic jsem neslyšel.
Letíš, nakonec jednoho z nás pošlou.
První intelektuál na Měsíci. Aspoň jednou v životě se napij.
Ne, fámy neoslavuju.
No tak!
Harrison Schmitt.
Ano? Moje sestra.
Ne, nic jsem neslyšel. Až se něco dozvím, řeknu ti.
- Jo, ahoj. - Tak na co čekají?
NASA znamená Nic Absolutně Sichr...
Harrison Schmitt.
Ano, pane.
Ano, budu se snažit ze všech sil.
Děkuji.
Váš drink, pane.
Pánově.
Na objevování Měsíce.
Aby nelitovali dne, kdy to změnili.
Vždy jsem měl pevnou představu, kam na Měsíci jít,
a usilovně jsem ji prosazoval.
Jack klidně zavolal i prezidentovi USA,
když měl nápad, co by se mělo nebo dalo v Apollu dělat.
- Třeba čtvrtý výstup. - Kde přistát.
Ale pravidla letu se přepsat nedala
jen proto, že náš let byl poslední.
Chris Kraft mě zastavil na chodbě
a důrazně mi řekl, jak přesně se to udělá.
- Gene? - Ano, šěfe?
Nechceš zahodit tu bílou šálu?
- Co prosím? - Skončit s tou frajeřinou?
Mám všechny podklady k Apollu 1 7, kterě potřebuju.
Ty úžasně nápady od tebe a tvěho kolegy.
Chceš ještě jeden výstup? Bud' rád, že vůbec někam letíš!
Lidi si myslí, že je lepší skončit, když máme náskok.
Systěm je natažený na doraz. Mluví se o omezení
náplastí v lěkárničce, bude jich 6, ne 12.
Už dost.
Povím ti první zákon letu. Zapiš si ho za uši.
Neriskovat. Vrat'te se živí.
"Neohrožení cestovatelě!"
Ano, lehce, s grácií.
Stejně jako v divadelní produkci
i ve svých filmech tvořil pan Měliěs všechno. Byl fanatik.
Musíte reagovat kurážně a oduševněle!
A když se nedařilo, tak se nedařilo.
Pak začal řvát.
- Správně! - Výborně, dámy.
- Vyhod'te je! - Jistě. Máte padáka!
A když nebylo tak zle, takě nebyl tak zlý.
Tak to bývá, když se pracuje s gěniem.
Ale pravá kouzla netvořil Měliěs při natáčení.
To až později, v laboratoři a v projekčním sálu.
Tam jsem viděl, že směřuje k něčemu neuvěřitelněmu.
K něčemu, co ještě nikdy nikdo neviděl.
K dokonalěmu, fantastickěmu příběhu, k úžasněmu filmu.
Nevím, šěfe. Moc střihů, moc lepidla, snad to vydrží.
Jestli ne, nedostaneš polěvku.
To nevadí. Stejně je hnusná.
Co si to dovoluješ? Připraveno?
Už to jede!
To jsme my, neohrožení cestovatelě.
Zamávat shromážděným.
Vstoupit do projektilu, jenž do kanonu vkládá
mnoho krásných dam.
Ano, zamávejte.
Stmívačky, prolínačky,
dvojitě expozice.
Monsieur Měliěs byl gěnius.
Šěfe? Jste gěnius.
Kanón připraven k výstřelu. A bum!
Rozumíme, odpočítávání skončllo. Startujete.
Apollo 1 7 proměnilo půlnoc v rozbřesk.
Eugene Cernan, Ron Evans a Harrison Schmitt
ve svě kosmickě lodi začínají poslední cestu na Měsíc
v dějinách Ameriky, možná i celěho lidstva.
Tři muži uvnitř velitelskěho modulu America
s lunárním modulem Challenger směřují k Měsíci.
Většina světa a část Ameriky považuje Apollo 1 7
za podnik bud' již běžný, nebo marnotratný.
Přesto když se znovu díváme na tuto úžasnou sílu,
zaměřenou k skvělému cíll, jakým je Měsíc,
musíme žasnout a ptát se: "Jak jsme to dokázall?"
"Jak jsme vyslall lldstvo na Měsíc?"
"Já už jsem ji jednou viděl."
Houstone, sestupujl na povrch údolí Taurus-Llttrow...
Nikdo na planetě Zemi
neviděl první krok Gene Cernana na povrchu Měsíce.
Ani Jacka Schmitta.
Kamera Apolla 1 7 se zapnula
teprve po vyložení lunárního vozítka a jeho spuštění.
Když se televizní kamera rozběhla, posílala světu z povrchu Měsíce
křišt'álově čistý obraz.
Kameru v řídicím centru ovládal Ed Fendell.
Trvalo to 6 vteřin, než došel jeho příkaz na Měsíc
a obraz se vrátil zpátky na Zemi.
Režíroval asi nejunikátnější TV pořad všech dob.
Ratingy neexistovaly.
Hlasatel zpráv
Televize nechtěly Apollo vysílat,
kromě ranních programů a občasných aktualizací.
V červenci 1969
se celý svět zastavil
a sledoval ten Buzzův a Neilův obrovský skok.
Obraz byl špatný, spousta lidí v televizi nic nerozeznala.
U Apolla 12 se porouchala barevná kamera a nevysílalo se.
Mohli se snažit, jak chtěli.
Apollo 13...
To byl zpravodajský příběh jako žádný jiný v dějinách.
Ale trvalo skoro rok,
než si Al Shepard zkusil golfový švih.
15 a 16 měly autíčko a barevnou kameru.
Ale tehdy... se už nikdo nedíval.
Lidi zajímaly jině věci.
Barevná televize z Měsíce
je bavila jen chvilku.
Víc ne.
Já táhnul dál prérlí dlouhou,
jen vítr hnal mě za mou touhou...
Tak se podíváme. Víte, kde jsem?
Jestll exlstuje geologlcký ráj, pak je to tady.
Mrknul jsem na vrták a funguje.
Udělal jsem sl pauzlčku na pltí.
- Co je to? - To bude Ron.
Houstone, řekněte Evansovl, že má zapnuté VHV vysílání.
To snad není pravda.
Už zase? Stlsknul jsem špatné tlačítko na gravlmetru.
Blatník je v hájl.
Trefll jsem ho kladlvem. Dopytlel
To je blbý.
Anl jsem sl toho nevšlml a už to bylo.
Musím hlavně složlt ten náklad.
Musíme se tu bohužel zdržet, než to spravíme.
Jlnak bude všechno zaprášené.
- Jacku, mám pod sedačkou pásku? - Ano.
No nel Podívej, Jacku.
Zastav se. To za tu půlmlnutu stojí.
Podívej se nad jlžní maslv, vldíš Zeml?
Já už jsem jl jednou vlděl.
To byl mezi námi rozdíl. Každou volnou chvilku
jsem se snažil vychutnat to, co jsem dělal...
i to, co jsem viděl.
Pořád jsem se chtěl dívat na Zemi.
Soustředit se na to velkě dobrodružství,
na to, že žiju v čase, v prostoru, v realitě.
Byla tam, nad námi, obklopená...
...prázdnotou.
Tou nejčernější nicotou.
Viděl jsem, že v Anglii je noc a v Texasu odpoledne.
Stačilo jenom mrknout.
Jako bych cestoval ve stroji času
s velkým oknem,
ze kterěho jsem se díval.
Nemohl jsem se toho nabažit.
Já jsem se díval na kameny. Měli jsme tak omezený čas.
A tím nejlepším nástrojem k vědeckěmu pozorování
jsou dvě zkušeně oči a znalý mozek ke zpracování informací.
A my jsme tam byli. Na tom úžasněm nalezišti.
Díval jsem se na kameny.
Kde jinde se dají vidět vrstvy geologickě historie?
Kvůli tomu jsem tam byl.
Po problěmech s gravimetrem
a soupravou pro měsíční experimenty
a časově náročnou opravou blatníku autíčka
se Cernan se Schmittem
mohli vydat jen na polovinu původně plánovaně vzdálenosti.
Než se vrátili do Challengeru a natlakovali ho na 0,34 atm,
byli měsíční turistě venku 7 hodin a 12 minut.
Skoro třikrát děle
než Armstrong a Aldrin při celěm průzkumu Moře klidu.
A Apollo 1 7 mělo před sebou ještě další dva výstupy.
Zkouška!
"Sopky na Měsíci!"
Jsme tu. Dotkli jsme se povrchu Měsíce.
Všichni ven, rychle!
Jste nadšeni, překvapeně hledíte, kde jste se to octli.
Úžasně! Podívejte se na tu ohromující scěnu!
- Ty hory! - Vystupujte, ven.
A ted' sem. Zvedněte paže.
Vstaňte. A kamera stop!
- Kamera stop! - Uneseme to?
Raz, dva, tři.
- Rychle, rychle. - Nehýbat.
Zrychlíme to, šěfe. Nebojte se.
Dobrá, zvedněte paže. Paže zvednout. Dobře.
- Nehýbat. Paže nahoře. - A spustit kameru!
Ustupte. Chceme vidět Zemi.
- Jedeme znovu. - Chceme vidět vycházející Zemi.
Pomalu... a hory klesají.
Spust'te první řadu.
Ne, nejdřív zvedejte Zemi.
- Nejdřív Země nahoru! - Až pak hory dolů.
Potom hory dolů. Země nahoru, hory dolů!
Zítra to bude perfektní, šěfe. Zaručeně.
Sopka je připravena?
Sopka!
Bum!
Můžete dát sopku trochu dál?
Děláte pitomosti a zbytečně sekýrujete.
Nám to nevadí. A vstáváme. Narovnejte se.
Tady to je. Budou, šěfe.
Slibuji. Určitě.
- Budou tady. - Zahalíme se do přikrývek.
Speciální měsíční deky.
Ulehneme na Měsíci a sníme o hvězdných pannách.
Vycházejí hvězdně panny.
Natočíme to, až bude slunce nad střechou.
Jestli bude, šěfe.
Prosím, Bože, dej nám slunce.
"Je opravdu oranžová!"
Dobré jltro, Challengerel Máme pro vás chvllku hudby
od přátel z Kallfornské technlky.
Být velitelem mělo jistě výhody. Mohl jsem například řídit.
Když jsem sjížděl z kopce, seděl Jack na straně ze svahu.
Ani jednou mě nevezl na místě směrem do svahu.
Většinou měl na povrchu jen tři kola
a já měl pocit, že se každou chvíli převrhneme.
Dobrá trefa.
Před druhým výstupem
si Cernan a Schmitt odpočinuli
a časově náročně práce už měli za sebou.
Asl jsme našll další.
V plánu měli 10 míst
a dostali se na 8 km od bezpečí Challengeru,
odhodlaní udělat ve vyhrazeněm čase tolik práce,
kolik je v lidských silách.
Když se astronauti přesouvali,
nevysílali televizní signál.
Ředitel letu Gerry Griffin v Houstonu
řídil činnost přes hlasový kontakt spojaře Boba Parkera,
který hlídal astronauty, aby postupovali podle plánu.
Terěn by měl být celkem rovný.
Clona pro objektiv 500 mm by měla být stejná jako pro 70.
Gene, jestli ti ten masiv přijde zajímavý, udělej pár snímků.
"Jestll tl přljde zajímavý"? Co tl na to mám říct?
Bobe, na čísle 36 je výchoz, kde balvany
na vrcholu jlžního maslvu...
Tady je něco jlného.
Kus žlutohnědé skály a za ní ještě někollk.
Nález vzorku s tak živou barvou na Měsíci
může být důkazem o vulkanickě činnosti.
O dávně přítomnosti vody, kyslíku...
Právě takový nález by na Měsíci chtěl učinit každý.
Nakonec se ukázalo, že to bylo jen zbožně přání.
Ale ne. Víte, co to je? Odraz.
Spletlo mě to.
Byl to odraz z fólle na autě.
Myslel jsem, že tu něco mám. Já blázen.
Ale co, I tak je to vzorek.
32E je jen další malý úlomek.
Jen další malý úlomek...
Kluci v geologickěm byli určitě bez sebe.
Nenapadlo nás, že by nám Jack zalhal.
Šěf geologickěho výcviku
Zásadou každěho geologa je naprostá čestnost.
Ale tahle epizodka
nás trochu naštvala.
Co z vozítka se tam ještě může odrážet?
Má brzdová světla?
- Poklice na kolech? - Nenechal zapnutě parkovačky?
To nám už nedělej, Jacku.
Takže... Shorty je kráter s tmavým lemem.
Vnltřní stěna je dost rozeklaná, až na západní část.
Dno je pahorkaté,
jak jsme čekall podle fotek z Apolla 1 5.
V ideálním případě, ideálním pro nás geology,
by měl Jack vlastní TV kameru
jen pro vědecký tým na Zemi.
No tak, Gene, pust' tu televizi.
Středový vrchol, nebo chcete-ll centrální kupa,
je velml hranatá, rozeklaná.
A ostatní pahorky na dně působí dojmem,
že je to pokleslá hmota, která možná...
- Je to tady! - Máme to!
Díky, Gene. Ted' uhni.
- Dělej, Cernane, pohni! - Lem kráteru, Jacku.
Ukaž kousek toho parchanta.
Velml mohutný balvan z výrazně popraskaného kamene
přímo na lemu.
Kde na lemu? Nemáme...
Vypadá jako hodně puchýřkovltá verze cllnopyroxenového gabra.
Je to krystallcké. Vldíte to?
- Ano! - Nezacláněj!
Vidíme to. Mohl bys trochu vyčistit objektiv,
než konečně uhneš?
Ještě chvíll, nejdřív udělám menší panoráma.
Dobře, dobře.
No nel Oranžová zemlna.
Je tady oranžová zemlnal
Podle tónu Jackova hlasu
jsem poznal, že ta oranžová zemina je skutečná.
Chtěli jsme ji hlavně vidět v televizi.
Je to všudel Úplně všudel
- Říká, že je to všude. - Přitáhni to!
- Podívej se pořádně. - Ukaž to na kameru!
At' máš slunce ve správněm úhlu.
- Je to ono. Vldím to až odtud. - Je oranžová.
Zvednu sl hledí.
Je opravdu oranžovál
Cernan. Vykopu tady jámu, Houstone.
Pánl, je to skoro stejná barva jako nálepka na kameře.
Kde se tam vzala oxldovaná zemlna?
Vypadá to přesně jako oxldovaná zemlna v pouštl.
Gene, ta oranžová vede v čáře.
- Těsně podél hřebenu lemu. - Po obvodu?
Vypadá přesně jako zemlna, změněná horkýml plyny a vodou.
Je to ono! Je to tam! Vulkanická aktivita!
Nakonec se ukázalo,
že to nebyla změna horkými plyny, žádná oxidace.
Udělali jsme docela běžný předčasný závěr
o neprozkoumaněm vzorku.
Zjistilo se, že to bylo oranžově sopečně sklo
z erupce před 3 a půl miliardami let.
Ale to nezmenšilo nadšení nad nálezem.
Nebo přesněji jeho význam.
Myslím, že s Jackem jsme při druhěm výstupu udělali vše,
co by na našem místě udělali ostatní.
Byl to nejúspěšnější výstup z celěho projektu Apollo.
Ale já jsem tam chtěl udělat ještě jednu věc.
Týkalo se to mě dcery Tracy.
Slíbll, že tl něco přlveze?
12. prosince 1972
Chtěla jsem, aby ml z Měsíce přlvezl kámen.
Řekl, že jestll to půjde, jeden ml přlveze.
A když ne, že přlveze měsíční paprsek.
- Cože přlveze? - Měsíční paprsek.
Měsíční paprsek?
Bud' vodll za nos on tebe, nebo ty mě.
Řekl ml to.
Než se můj otec vydal na Měsíc,
řekl, že tam udělá něco velice zvláštního.
Řekl, že do měsíčního prachu napíše moje iniciály.
Že budu jediná holčička, podepsaná na Měsíci.
A že to tak zůstane tisíce a tisíce let.
Tak jako jeho stopy, řekl.
Tehdy mi bylo teprve devět
a jen málo jsem chápala, o čem mluví.
Měsíc je pětkrát větší než africký kontinent.
Lety Apollo strávily na jeho povrchu celkem 12 dnů.
Ale jeho tajemství zkoumaly pouhých tři a půl dne.
Ze 75 hodin, kterě Challenger pobyl v údolí Taurus-Littrow,
prožila jeho posádka 24 hodin při plánovaněm odpočinku.
Na Měsíci jsem toho moc nenaspal. Ne, jen jsem si občas zdříml.
Každých pár hodin jsem byl vzhůru.
Nemohl jsem spát.
Ne že bych seděl a psal básně,
ale vědomí, že tu jsem, mě nutilo se pořád a pořád rozhlížet.
Ne že bych se něčeho bál,
jen jsem se pořád přesvědčoval, že něco tak fantastickěho
je opravdu skutečně.
Jack spal jako mimino.
A určitě měl ty nejsladší sny.
"Den, kdy jsem viděl nemožně!"
Poslední den lidstva na Měsíci
začal pouhým 15% srpkem Země
Ten den čekalo lidstvo posledních sedm hodin
na povrchu jiněho světa.
Čím děle je někdo na Měsíci, minutu po minutě
roste možnost, že se něco pokazí.
Řeknu vám bez rozpaků,
že i když se nic vážněho nestalo, při poslední vycházce
jsem byl nervózní tak, jak se mi to v NASA ještě nestalo.
- Povoluje se. - Rozumím. Otevíráme poklop.
- Vldím denní světlo. - Poklop otevřen.
I v tom tuhém skafandru mám pořád 0,3 atmosféry.
Ale já jsem už na verandě.
Sestupujl po žebříku.
Bůh s váml, posádko Apolla 1 7.
13. prosince 1972 Třetí a poslední výstup
Na návštěvu v řídicím středisku si živě vzpomínám.
Byl to den, kdy jsem viděl nemožně.
Věděl jsem, že Američaně chodí po Měsíci.
Viděl jsem záběry. Ale pocit bezprostřednosti,
pocit, že jsem přitom, v Houstonu, právě ted',
udělalo něco s mým vědomím, něco, co jsem ještě nezažil.
Přišlo to ve chvíli, kdy ten, co ovládal kameru,
ji otočil k Zemi a velmi pomalu zaostřil.
Obraz byl... prostě dokonalý.
Rozeznal jsem oceány a kontinenty a mraky.
Náhle mě to zasáhlo...
Díváme se sami na sebe.
Jako kdyby na Měsíci byly naše vlastní oči.
A rozhlědli jsme se a podívali sem, na nás.
A viděli vše, co máme, vše, co víme.
Vše, co jsme. A všechno najednou.
Chtěl jsem vyběhnout ven a zamávat na Měsíc
a pak utíkat zpátky... Jestli se uvidím.
Tato skála dostala název "Bod obratu" proto,
že to byla místo nejvíc vzdáleně od Challengeru
na poslední vycházce Apolla 1 7.
To, co z oběžně dráhy vypadalo jako jednolitý balvan,
který sjel do údolí,
bylo ve skutečnosti pět balvanů, každý velký jako dům.
"Krucipísek!"
Chtěl jsem to udělat u Bodu obratu.
Pak mě napadlo: "Kdybych napsal Tracyiny iniciály u skály,
byl by to nevídaný pohled."
Chápete? "TDC" by v měsíčním prachu zůstalo navěky.
Ale byl jsem tak unavený a zaměstnaný, že jsem to propásl.
Myslím, že se nahoru nedostanu.
Chcl najít místo, odkud by se dalo udělat panoráma.
Musím se trochu napít.
Tak...
Zpět na prostřední.
Takhle se člověk rychle zchladí.
Tamhle je Challenger.
Kruclpísekl
Lunární modul stál 5 km daleko, a byl to náš domov.
Pracovali jsme na stěně severního masivu.
Jak dva chlápci na šichtě.
O cestě na Měsíc si říkejte, co chcete.
Jakě to je tam žít a pracovat.
Ale já jsem to zažil.
Měl jsem tam dům. Měl jsem tam práci.
Žil jsem tam, celě tři dny.
Jacku, až skončíme na 8. zastávce,
budeme mít celé údolí prozkoumané.
To jsme chtěll.
Myslel jsem, že do té vzdálené částl nedojdem, ale my to dokážem.
Sakra, velltel nám upadl.
- Vpořádku? - Ano, velltel je v pořádku.
Když je člověk unavený a skoro na konci práce
a myslí si, že všechno jde bezvadně a že má hotovo,
pak se může stát něco nepříjemněho.
V těhle chvíli útočí pohromy.
Útočí další divoch. Ale... Prásk!
Unikají Selenitům
a chystají se k opuštění povrchu Měsíce.
Nebezpečí.
Přežijí? Ano! Vede je profesor Barbenfouillis!
Monsieur Měliěs se stával slavným a velikým.
A takě velmi, velmi bohatým.
Prásk! Divoch z jiněho světa mizí.
A zase prásk! Prásk! A ještě.
Bylo jeho údělem vytvořit Cestu na Měsíc.
Ale pak se všechno zhroutilo.
Ale oni jsou na cestě domů a padají do oceánu.
Klesají, klesají hlouběji... a pak se vynoří.
Ano, vypluli na hladinu.
Námořnictvo je převáží do bezpečí přístavu.
Odvezu svůj film do Ameriky.
Udělám sto kopií a vezmu je do New Yorku.
Najmu si kino a mě filmy promluví
do celě tě velkě, bohatě země.
Tím nadělám jmění.
Chudák monsieur Měliěs.
Nevěděl, že Cesta na Měsíc
se v Americe už promítá.
Nikdy za ni neviděl ani pětník.
Agenti americkěho gěnia a zloděje, monsieur Thomase Edisona,
viděli film v Londýně.
Podplatili majitele kina,
vzali film do laboratoře
a dělali jednu kopii za druhou.
Film se stal v Americe senzací.
Jeho promítání vydělalo jmění.
Ale nic z toho, ani pětník,
se nedostalo do kapsy monsieur George Měliěse.
Za pár let... byl na mizině.
"Ještě si hodím kladivem"
- Měll bychom mít obraz. - Obraz máme.
- Máte to tam? - Ano, máme.
Chcl se podívat.
Před dokončením posledního výstupu
dovezl Gene Cernan vozítko pár desítek metrů
od místa jeho posledního odpočinku,
na parkoviště, kde spočívá dodnes.
Svorky, kterě držely blatník,
potřeboval v modulu při vzletu.
Blatník si vzal jako suvenýr.
Ve spěchu a při dlouhě zpáteční cestě k místu přistání
si velitel Apolla 1 7 dopřál luxus
posledního pohledu na svůj měsíční domov.
A pak udělal poslední, velice osobní čin.
Řízení letu upozornilo Jacka Schmitta, že čas utíká.
Rychle připravoval poslední pytle s drahocennými vzorky
k převozu na Zemi.
Čas ubíhal, s každým nadechnutím slábly zásoby kyslíku
a jediný vědec, který kdy vstoupil na Měsíc,
si zasmušile uvědomoval, že jeho čas zde končí.
Za 15 minut musíte být v modulu.
- Dochází vám kyslík. - Rozumím.
Kladlvo už nepotřebuju.
Řekni jim, at' sebou hodí.
Jenom se oprašte a nastupte.
Máme 1 4 mlnut.
- Ještě sl hodím kladlvem. - Dobře.
Necháte mě hodlt sl kladlvem, prosím?
Jak je llbo. Zasloužíš sl to. Jsl geolog.
Vhodu kladlvem bys mohl závodlt.
- Přlpraven? - Můžeš. Hlavně netref modul.
Bobe, tady Gene. Jsem sám na povrchu.
Proto jsem poslední člověk, který stál na Měsíci.
Jack byl už v Challengeru, venku jsem zůstal sám.
Poslední stopa na Měsíci? Změřte si ji.
Náhodou mám stejnou velikost.
Ve chvíll, kdy jsem učlnll poslední lldský krok na Měsícl
a vracíme se domů,
doufáme, že nebude poslední na dlouho.
Chcl jen říct... a doufám, že to hlstorle zaznamená...
Dnešní amerlcký výboj
ukoval zítřejší osud lldstva.
Opouštíme Měsíc, Taurus-Llttrow.
Odcházíme tak, jak jsme přlšll.
A dá-ll Bůh, vrátíme se.
Vmíru a s nadějí pro celé lldstvo.
Bůh s váml, posádko Apolla 1 7.
- Sestupový motor vypnut. - Loglka zapnuta. - Vpořádku.
Rozsah... 25 stupňů za vteřlnu.
- 25. - Převod čtyřl trysky.
- Čtyřl trysky zapnuty. - Balanční dvojlce zapnuta.
Naposledy se podívej na kotlinu Taurus-Littrow.
Kamera na autíčku
vysílala přímý přenos startu Challengeru z Měsíce.
Nikdo v NASA nebyl v tě chvíli nervóznější než Ed Fendell.
Kamera v Apollu 15 se nedala natočit, aby zabrala start.
Příkazy ke sledování Apolla 16 byly příliš pomalě.
Nastala poslední příležitost vysílat celou událost.
Pohyb kamery a zoom se musely nastavit
pár vteřin před startem.
Jinak by svět nikdy neviděl
dokonalě záběry Apolla, kterě stoupá z Měsíce.
- Odjlstlt startovací motor. - Startovací motor odjištěn.
- Zapnout start. - Rozumím.
99.
Pokračujte.
Třl, dva, jedna...
Zážeh.
S přesností, typickou pro těměř bezchybnou výpravu,
se Apollo 1 7 zvedlo z Měsíce.
Pošestě a naposledy v dějinách lidstva.
Výzkum jiněho světa byl úspěšně a bezpečně dokončen.
Díky úsilí a pěči těch, kteří na Zemi
mohli pouze přihlížet jako nepřímí účastníci
fantastickě cesty, která se blížila ke sladkobolněmu konci.
Když jsme se vrátili do velitelskěho modulu,
poslal nám prezident Nixon vzkaz.
Blahopřál k poslední výpravě na Měsíc v tomto století.
A to mě naštvalo. Už jsme to tak dobře uměli.
Technika byla vyzkoušená, pořád lepší.
Ale od roku 1972 jsme na Měsíci nebyli.
Měli jsme pokračovat, hned.
Jediný důvod, proč lety na Měsíc skončily, byla politika.
Posílat lidi na Měsíc bylo nebezpečně.
A takě drahě. Složitě.
Ale nás to stálo víc než jen peníze.
Máte-li čas, řeknu vám jměna.
Pár set tisíc lidí,
kteří se úspěchu úplně oddali.
A k tomu pár desítek jmen lidí, kteří položili svě životy.
Pochopte, že Měsíc je tím, čím kdysi byla Země,
než vítr a děšt' a geologickě síly
vymazaly prastarě krátery.
Měsíc je tedy stroj času, který nás odveze zpět.
A řekne nám, jaký býval náš domov. Z čeho byl stvořen.
A jak se stalo, že tu ted' žijeme.
Chtěl bych tam žít, na Měsíci, posledních 25 let.
Chodit po něm, s kladivem a pytlem
a s termoskou, v ní jednu dvě kávy.
Mám radost, že jsem žil, když jsme cestovali na Měsíc.
Jsem z generace, která u toho byla,
která to viděla živě v televizi.
A to, co jsme viděli,
odpudivý a deprimující povrch Měsíce,
to byl náš vlastní svět.
Krásný i utrápený.
Když jsem stál na Měsíci a díval se nahoru na Zemi,
viděl jsem přísliby a možnosti našeho světa.
Bylo to stejně zřetelně jako velkolepě.
Lidě, kteří žijí na tě zeleně a modrě kouli,
dokážou přemoci každou překážku.
Dokážou všechno vyřešit.
Jsou schopni překonat jakoukoli vzdálenost.
To, že jsem stál v kotlině Taurus-Littrow, je toho důkazem.
To, co jsme se dozvěděli o Měsíci,
není tak důležitě, jako to, že jsme tam došli.
Apollo 8...
se stalo prvním pokusem člověka odpoutat se od Země.
Apollo 1 7. Tuhle pozoruhodnou fotografii udělal Gene Cernan.
Jack Schmitt stojí na Měsíci
a Zemi má nad ramenem.
Asi proto jsme letěli na Měsíc, kvůli takovým fotkám.
Nešli jsme Měsíc dobývat nebo obsazovat...
Nebo jen proto, abychom porazili Rusy.
Jistě, chtěli jsme vědět, z čeho je Měsíc stvořen,
odpovědět na otázky vědců,
kteří nás tím týrali už od úsvitu lidstva.
Ale víc než kvůli něčemu jiněmu jsme šli na Měsíc proto,
abych zjistili, jestli to dokážeme.
Protože když zvládneme tohle,
když dojdeme ze Země na Měsíc,
pak nabídneme naději nám všem.
Protože my dokážeme cokoli.
Když Wllllam Bradford...
Riceova univerzita 12. září 1962
v roce 1 630 mluvll o založení kolonle v zátoce Plymouth,
řekl, že všechny velké a ušlechtllé člny
doprovázejí velké obtíže.
A vše se musí podnlkat a překonávat s velkou odvahou.
Pokud nás tento krátký úsek našeho hlstorlckého pokroku
něčemu naučll, pak tomu, že člověk ve své snaze o poznání
a rozmach je odhodlaný a že se nedá zastrašlt.
Průzkum vesmíru bude pokračovat...
Taurus-Littrow, Moře jasu Apollo 1 7
at' už u toho my budeme, nebo ne.
Musíme se na něm podílet. Musíme jej vést.
Nebot'očl světa ted'hledí do vesmíru...
Kráter Descartes, Jižní vysočina Apollo 16
... k Měsícl a k planetám.
Naše čelní postavení ve vědě I průmyslu...
Pohoří Apeniny, Hadleyho brázda Apollo 15
... naše naděje v mír a bezpečí,
náš závazek k sobě samým I k ostatním,
to vše vyžaduje našl snahu o vyřešení těchto záhad.
Vysočina Fra Mauro Apollo 1 4
Snahu o jejlch vyřešení ve prospěch všech lldí.
Ve vesmíru nejdou dosud žádné sváry, žádné předsudky,
žádné mezlnárodní konfllkty.
Oceán bouří Apollo 12
Jeho nebezpečí jsou pro všechny stejná.
Jeho dobytí sl žádá to nejlepší z celého lldstva.
Rozhodll jsme se letět na Měsíc.
Moře klidu
Apollo 1 1
Chceme v tomto desetlletí letět na Měsíc a dokázat ještě víc.
Ne proto, že je to snadné, ale proto, že je to obtížné.
Nebot'je to výzva, jlž jsme ochotnl přljmout,
výzva, jlž nechceme odkládat
a v níž chceme zvítězltl